CETĂȚEANUL KANE
Traducerea: Dappon (alfiaro@yahoo.com)
TRECEREA OPRITĂ
Rosebud...
Știrile lunii martie!
ANUNȚ MORTUAR:
S-a stins din viață proprietarul castelului Xanadu
În Xanadu, Kubla Han și-a construit un grandios palat al plăcerii...
Xanadu este locul legendar
în care Kubla Han și-a construit un grandios palat al plăcerii.
Astăzi este aproape la fel de legendar Xanadu din Florida,
cel mai mare domeniu privat al plăcerii.
Aici, în deșertul Coastei Golfului, un munte artificial
a fost comandat și construit cu succes.
O sută de mii de copaci, 20 de tone de marmură,
sunt ingredientele muntelui Xanadu.
Palatul Xanadu adăpostește
tablouri, fresce, statui, diferite opere din alte palate.
O colecție care are de toate,
Atât de mare, încât niciodată nu va putea fi catalogată sau evaluată.
Destul pentru a umple zece muzee. Adunată din toată lumea.
Animalele de la Xanadu:
păsările zburătoare, peștii mărilor, fiarele din savană sau din junglă.
Câte două din fiecare,
cea mai mare grădină zoologică privată de la Noe încoace.
Aidoma faraonilor,
proprietarul de la Xanadu a folosit o mulțime de pietre
pentru a-și ridica mormântul.
De la piramide încoace,
Xanadu este cel mai costisitor monument
pe care un om l-a construit pentru sine însuși.
Săptămâna trecută a avut loc la Xanadu cea mai mare și mai ciudată
înmormântare din anul 1941.
Aici, la Xanadu, săptămâna trecută,
proprietarul palatului Xanadu s-a stins din viață.
O figură potentă a secolului nostru,
Kubla Han al Americii,
Charles Foster Kane.
Charles Foster Kane moare după o viață activă.
C. F. Kane moare la domeniul Xanadu
Moartea îl cheamă pe publicistul Charles Kane
Kane, sponsorul democrației, moare
Kane, liderul Noii Lumi, chemat de Moarte, la Xanadu
Sfârșitul a venit pentru Charles Foster Kane
Moartea marelui editor C. F. Kane
Domnul Kane a murit!
Pentru 44 de milioane de cititori de presă din Statele Unite,
mai interesant decât numele din titlurile ziarelor
era Kane însuși, cel mai mare magnat al presei care a existat vreodată.
Totul a început foarte modest, în această clădire dărăpănată.
În zilele de glorie, imperiul lui Kane
era alcătuit din 37 de ziare, două sindicate,
o rețea radio, un imperiu într-un imperiu.
Prima rețea de băcănii, fabrici de hârtie,
imobiliare, fabrici, păduri, linii maritime.
un imperiu care timp de 50 de ani a fost alimentat de un izvor nesecat:
a treia mină de aur din lume ca bogăție.
În America este faimoasă legenda originii averii lui Kane.
Pentru a-și plăti datoriile față de Mary Kane, proprietara unei pensiuni,
un chiriaș i-a lăsat în 1868
acțiunile fără valoare, credea el, ale unei mine de aur abandonate:
The Colorado Lode.
Cincizeci de ani mai târziu,
în fața unei comisii de anchetă a Congresului,
Walter P. Thatcher, decanul de vârstă de pe Wall Street,
ani de zile ținta a atacurilor ziarelor trustului Kane,
își amintește de o călătorie pe care a făcut-o în tinerețe.
Firma mea a fost împuternicită de doamna Kane să administreze
imensa avere pe care tocmai o primise.
Dorința ei a fost să mă ocup eu de băiatul său, Charles Foster Kane.
Șefule, nu-i așa că Charles Foster Kane, un băiețel pe atunci,
v-a atacat personal după ce v-a lovit cu o sanie în stomac?
Am să citesc comisiei o declarație pe care am pregătit-o și am adus-o cu mine
iar apoi am să refuz să mai răspund la alte întrebări.
"Domnul Charles Foster Kane, prin profundele sale convingeri sociale"
"și prin maniera periculoasă prin care a persistat să atace"
"tradițiile proprietății private din America,"
"inițiativele și șansele de dezvoltare,"
"este de fapt, nimic altceva decât un comunist."
În aceeași lună, în Union Square...
Numele "Charles Foster Kane"
este o amenințare pentru orice muncitor din această țară.
El este azi, ceea ce a fost și va fi întotdeauna: un fascist.
Și o altă opinie...
Sunt, am fost și voi fi un singur lucru:
un american. Charles Foster Kane."
Între 1895 și 1941 a arătat că este câte puțin din toate acestea.
Kane a grăbit intrarea țării într-un război
și s-a opus participării la un altul.
A înclinat balanța în alegeri pentru cel puțin un președinte al Americii.
A vorbit milioanelor de americani.
A fost urât de și mai mulți...
În 40 de ani de apariție a ziarelor sale,
n-a existat chestiune publică față de care aceste ziare să nu fi luat poziție.
N-a existat persoană publică pe care Kane însuși
să n-o susțină ori să n-o denunțe.
Cel mai adesea s-o susțină...
apoi s-o denunțe.
Puține vieți private au fost atât de mediatizate.
Căsătorit de două ori, divorțat de două ori...
Prima oară cu o nepoată a președintelui,
Emily Norton, care l-a părăsit în 1916.
A murit în 1918 într-un accident de mașină, împreună cu fiul lor.
La șaisprezece ani după prima căsătorie,
la două săptămâni după primul divorț,
Kane s-a însurat cu Susan Alexander,
cântăreață la Town Hall în Trenton, New Jersey.
Pentru cea de-a doua soție,
cântăreața de operă, Susan Alexander,
Kane a construit Chicago's Municipal Opera House.
A costat 3 milioane de dolari.
Conceput pentru Susan Alexander Kane,
terminat pe jumătate înainte să divorțeze de el,
încă neterminat: Xanadu.
Nimeni nu poate spune cât a costat.
În politică a fost adesea chemat, niciodată ales.
Kane, chiar dacă era un lider în ochii maselor,
n-a fost nici măcar o dată în viață votat de către electorii din țara sa.
Dar ziarele lui Kane au fost cândva cu adevărat puternice,
iar el trebuia să-și atingă scopul.
În 1916, candidând ca independent pentru postul de guvernator
și având în spatele său pe cei mai buni oameni din stat,
Casa Albă părea următorul lui pas într-o carieră politică strălucită.
Apoi, brusc, cu mai puțin de două săptămâni înainte de alegeri,
înfrângerea! Rușinoasă, umilitoare...
Candidatul Kane prins în cuibul dragostei cu o "cântăreață"
Înfrângerea a întârziat cu 20 de ani cauza reformei în Statele Unite,
anulând definitiv șansele în politică pentru Charles Foster Kane.
Apoi, în primul an al Marii Recesiuni,
unul din ziarele lui Kane a încetat să mai apară.
Pentru Kane, următorii patru ani au însemnat colapsul.
11 ziare au fost comasate, multe altele vândute, desființate...
Dar America încă mai citea ziarele
lui Kane și Kane însuși era în toate știrile.
- E corect? - Nu crede tot ce auzi la radio.
Citește Inquirer.
Cum ați găsit condițiile pentru afaceri din Europa?
Cum am găsit condițiile pentru afaceri din Europa, domnule Bones?
Foarte greu.
Vă bucurați că v-ați întors?
Întodeauna mă bucur să mă întorc. Sunt american.
Și întotdeauna voi fi american! Altceva?
Când eram reporter, întrebam mai repede decât dumneata.
Ce credeți despre șansele izbucnirii unui război în Europa?
Am vorbit cu înalți demnitari din Anglia, Franța, Germania și Italia.
Sunt prea inteligenți ca să se angajeze la niște acțiuni
care ar putea însemna sfârșitul civilizației.
Aveți cuvântul meu, nu va fi niciun război.
Kane a pus umărul să schimbe lumea,
dar acum, lumea lui Kane e istorie,
și chiar și marele ziarist a devenit istorie
până să aibă puterea să facă aceasta.
Singur în palatul său neterminat și deja în părăginire,
însingurat, arareori vizitat, niciodată fotografiat,
un împărat al ziarelor
care continua să-și conducă nemijlocit imperiul în decădere.
Zadarnic încerca să înrâurească, așa cum făcea odată,
destinele popoarelor care au încetat să-l mai asculte,
au încetat să se mai încreadă în el.
Apoi, săptămâna trecută,
așa cum se întâmplă cu toți oamenii,
moartea a venit și la Charles Foster Kane.
SFÂRȘITUL știrilor lunii martie
- Asta este. - Alo! Alo!
Stai așa! Îți spun dacă vreau să-l mai pui o dată.
- Ce spuneți, domnule Rawlston? - Cum v-a plăcut, băieți?
- 70 de ani din viața unui om. - E mult pentru un jurnal.
E un documentar bun, dar are nevoie de un punct de vedere.
Tot ce s-a văzut pe ecranul ăla este că Charles Foster Kane a murit.
Știu asta, citesc ziarele.
Nu-i de ajuns să ni se spună CE a făcut un om,
trebuie să ni se spună CINE a fost!
Stați puțin... Care au fost ultimele lui cuvinte?
Vă amintiți, băieți?
Care au fost ultimele lui cuvinte?
Poate că ne-a spus ceva despre el, pe patul de moarte...
- Sau poate că nu. - Am văzut doar c-a fost un mare american.
Prin ce se deosebește de Ford, Hearst sau John Doe? (NT un necunoscut)
- Da, chiar așa. - Vă spun eu, cuvintele unui om pe moarte...
- Care au fost? - Tu nu citești ziarele?
Când Charles Foster Kane a murit, a spus un singur cuvânt: "Rosebud."
- Doar atât? E tare tipul. - Da, "Rosebud." Un singur cuvânt.
- Cine e ea? - Sau ce a fost?
Avem aici un om care putea fi președinte,
care a fost iubit și urât și despre care s-a vorbit
cât s-a vorbit despre oricare altul, dar care când îi sosește ceasul,
se gândește la ceva ce se cheamă Rosebud.
- Ce înseamnă asta? - Un cal de curse pe care a pariat.
- Da, și pe care a pierdut. - Bun...
- Dar care era cursa? - Rosebud.
Thompson! Te ocupi de asta o săptămână. Două, dacă trebuie.
Nu credeți că imediat după moartea sa...
Află totul despre Rosebud! Ia legătura cu toți cei care l-au cunoscut!
Sau care l-au cunoscut bine. Managerul lui...
Bernstein! A doua soție!
- Încă mai trăiește. - Susan Alexander Kane.
- Are un club de noapte în Atlantic City. - Bine.
Caută-i pe toți! Pe toți cei care au lucrat pentru el,
care l-au iubit, care l-au urât pentru curajul lui...
Nu spun să te întâlnești cu toți cei din cartea de telefon, desigur.
- Plec chiar acum. - Bine.
Rosebud, mort sau viu.
Poate că până la urmă se va dovedi că e un lucru foarte simplu.
Domnișoară Alexander...
Acesta e domnul Thompson, domnișoară Alexander.
Mai vreau un rând, John...
Imediat... Doriți ceva, domnule Thompson?
- Vreau un highball, te rog. - Cine ți-a spus că te poți așeza?
- Mă gândeam că am putea sta de vorbă. - Mai gândește-te o dată.
Nu mă puteți lăsa în pace, oameni buni?
Eu cu treaba mea, dumneata cu a dumitale.
Dacă am putea sta puțin de vorbă, domnișoară Alexander, aș vrea să...
Pleacă de aici...
Ieși afară!
- Scuzați-mă... - Pleacă...
- Poate altă dată. - Pleacă...
Gino!
Mai dă-i un highball...
Nu vrea să vorbească cu nimeni, domnule Thompson.
Bine.
- Încă unul dublu? - Da...
Alo! Cu New York-ul.
Courtland 79970. Aici e Atlantic City 46827. Bine.
Hei! Este...
O să-și revină.
Până să moară, vorbea cu oricine despre domnul Kane.
- Alo? - Mai târziu...
Sunt Thompson. Dă-mi-l pe șefu'!
Alo, domnul Rawlston? Nu vrea să vorbească.
A doua doamnă Kane. Nici despre Rosebud, nici despre altceva.
Sun din Atlantic City.
Mâine merg la Philadelphia, la biblioteca Thatcher, să văd jurnalul.
Da, mă așteaptă.
Apoi mă întâlnesc cu managerul lui general, la New York...
Cu Bernstein. Apoi mă întorc aici.
Da, am să vorbesc cu toți cei care mai trăiesc.
La revedere, domnule Rawlston.
- Hei... Ă... - John.
John, poate că mă poți ajuta cu ceva.
Când vorbea despre domnul Kane, a pomenit vreodată despre Rosebud?
Rosebud?
Mulțumesc, domnule Thompson, mulțumesc...
De fapt, chiar ieri, când ziarele erau pline de asta...
Am întrebat-o.
Nu auzise niciodată de Rosebud.
Directorii bibliotecii Thatcher Memorial
mi-au cerut să vă reamintesc, domnule Thompson, condițiile în care
puteți studia o parte din memoriile nepublicate ale domnului Thatcher.
- Da, mi le amintesc. - Da, Jennings.
- Îl aduc înăuntru. - Am nevoie doar de o oră.
Sub niciun motiv nu aveți voie să citați din acest manuscris.
- Urmați-mă. - În regulă. Caut doar...
Jennings...
Mulțumesc, Jennings.
Domnule Thompson, vi se va cere să părăsiți încăperea la ora 4:30 fix.
Vă veți limita, este de la sine înțeles,
doar la capitolele în care domnul Thatcher se referă la domnul Kane.
Doar asta mă interesează.
Vă mulțumesc.
De la pagina 83 la 142.
Prima oară l-am întâlnit pe domnul Kane în anul 1871.
PENSIUNEA DOAMNEI KANE
- Haideți, băieți! - Fii atent, Charles...
- Doamnă Kane... - Pune-ți fularul în jurul gâtului, Charles!
Doamnă Kane, cred că trebuie să-i spunem.
Da...
Am să semnez hârtiile acum, domnule Thatcher.
Voi uitați, se pare, că eu sunt tatăl băiatului.
Vom face exact așa cum am stabilit, domnule Thatcher.
Și în Colorado e bine! Nu văd de ce nu ne putem crește copilul singuri
doar fiindcă ne-am umplut de bani.
Dacă vreau, pot să te dau în judecată. Și tatăl are drepturi, să știi.
Un chiriaș care își plătește datoriile lăsând niște acțiuni fără valoare...
Proprietatea aia e în aceeași măsură și a mea, acum când e atât de valoroasă.
Și dacă Fred Graves ar fi bănuit că se va întâmpla una ca asta,
ar făcut trecut certificatul pe numele amândurora.
Da, dar l-a trecut pe numele doamnei Kane.
Ne datora bani la amândoi!
- "Decizia băncii în toate chestiunile..." - Eu nu-mi încredințez băiatul unei bănci!
- Încetează cu prostiile astea! - Suntem cam needucați.
"Banca va lua decizia finală în privința educației sale"
"și a locurilor în care se va stabili."
- Ideea ca o bancă să-i fie tutore... - Termină cu prostiile astea, Jim!
"Ne vom asuma întreaga administrare a minei Colorado Lode"
a cărei singură proprietară, repet, doamnă Kane, sunteți dumneavoastră.
- Unde semnez, domnule Thatcher? - Aici, doamnă Kane.
Mary! Te rog pentru ultima oară.
Oricine poate spune că am fost un soț și un tată bun...
Vi se vor plăti 50.000 de dolari pe an
dumneavoastră și domnului Kane atâta timp cât veți trăi amândoi,
iar apoi celui care rămâne în viață.
- Să sperăm că totul e spre bine. - Este.
De ce nu ne putem crește singuri băiatul, nu pot să înțeleg.
Continuați, domnule Thatcher...
Orice altceva, capitalul de bază și banii pe care îi producem
vor fi administrați de bancă în interesul fiului dumneavoastră,
Charles Foster Kane, până la împlinirea a 25 de ani,
când acesta va intra definitiv în posesia lor.
Charles!
Continuați, domnule Thatcher...
E aproape 5:00, doamnă Kane.
Nu credeți că ar mai bine să fac cunoștință cu băiatul?
I-am făcut bagajele.
I le-am făcut încă de acum o săptămână.
Am aranjat cu tutorele să ne întâlnim la Chicago.
Ar fi trebuit să-l aduc aici cu mine, dar...
- Charles! - Privește, mamă!
Vino înăuntru!
- Ce mai om de zăpadă! - I-am scos pipa din gură.
- Tu singur l-ai făcut? - Poate că o să-i fac dinți și mustăți.
Acesta e domnul Thatcher, Charles.
- Bună ziua. - Ce mai faci, Charles?
Vine din Est.
- Tată... - Bună, Charlie...
Charles!
Da, mami...
Domnul Thatcher te va lua într-o călătorie cu el, diseară.
- O să plecați cu numărul 10. - E trenul ăla cu toate luminile aprinse.
- Vii și tu, mami? - Nu, mama nu vine acum, dar...
- Unde merg? - Mergi să vezi Chicago și New York.
Și Washington, poate. Nu-i așa, domnule Thatcher?
Bineînțeles!
Aș vrea eu să fiu un băiat care pleacă într-o călătorie ca asta
pentru prima oară!
- De ce nu vii și tu cu noi, mami? - Noi trebuie să rămânem aici, Charles.
Tu vei rămâne cu domnul Thatcher de acum înainte, Charlie.
Vom fi bogați. Și mama ta crede că...
Vreau să spun...
Ea și cu mine ne-am spus că ăsta nu e un loc potrivit în care să crești.
Vei ajunge, poate, cel mai bogat om din America într-o zi. Și vei...
- N-o să fii singur, Charles. - Singur că nu!
Ne așteaptă vremuri frumoase împreună, crede-mă, Charles!
Hai să dăm mâna... Haide, nu sunt chiar așa de înfricoșător!
- Ce zici? Hai să dăm mâna... - Charles...
- De ce m-ai lovit? - Charlie!
Săniile nu sunt făcute ca să lovești oamenii cu ele!
- Mami! - Trebuie să pleci...
Jim!
Îmi pare rău, domnule Thatcher.
Copilul ăsta are nevoie de o bătaie bună.
- Asta crezi tu? - Da.
De aceea trebuie să plece undeva unde tu nu-l poți ajunge.
Ei bine, Charles...
- Crăciun fericit! - Crăciun fericit.
Și un An Nou fericit!
În final, dă-mi voie să-ți reamintesc că aniversarea ta de 25 de ani
care se apropie
marchează totala ta independență față de firma Thatcher & Company.
Vei primi spre administrare deplină a șasea avere ca mărime din lume.
- Ai înțeles asta? - "A șasea avere ca mărime din lume."
Da... Charles,
nu cred că realizezi cât de importantă e poziția pe care o vei ocupa în lume.
De aceea, am anexat spre atenția ta,
o listă a holdingurilor pe care le deții.
"Dragă domnule Thatcher." - Este de la domnul Kane.
- Continuă! - "Regret, dar nu mă interesează"
"minele de aur, câmpurile de petrol,"
"liniile maritime proprietățile imobiliare..."
Nu-l interesează?
"Un singur lucru mă interesează: New York Inquirer,"
"Un mic ziar pe care l-am achiziționat în pragul falimentului."
"Te rog să nu-l vinzi. Mă întorc în America să-l preiau eu."
"Cred că ar fi distractiv să conduc un ziar."
"Cred că ar fi distractiv să conduc un ziar!"
"Traction Trust demascat!"
"Traction Trust jecmănește publicul alb!"
"Traction Trust zdrobit de Inquirer!"
"Bogătașii refuză să curețe cartierele sărace!"
"Inquirer câștigă lupta pentru cartierele sărace!"
"Wall Street sprijină escrocheriile cu cupru!"
"Hoții de cupru puși sub acuzație!"
"Flota Spaniei în apropiere de Jersey Coast!"
Așa înțelegi tu să conduci un ziar?
Nu știu cum se conduce un ziar, domnule Thatcher,
am încercat tot felul de metode.
Charles, știi că nu există dovezi clare ale acestei...
armade lângă Jersey Coast...
- Bună, domnule Bernstein. - Scuzați-mă...
Dar poți dovedi că nu-i așa?
Domnule Bernstein, aș vrea să-l cunoști pe domnul Thatcher.
- Domnul Leland. - Bună ziua.
Domnul Thatcher, fostul meu tutore.
Nu avem secrete față de cititori, domnule Bernstein.
Domnul Thatcher este unul din cei mai devotați cititori.
Știe ce e-n neregulă la fiecare număr Inquirer de când l-am preluat.
Citește!
"Fetele sunt încântătoare în Cuba. Stop. Aș putea trimite poeme în proză"
"despre frumusețea peisajelor, dar nu vreau să vă cheltuiesc banii. Stop."
"Nu e niciun război în Cuba." Semnează Wheeler. Un răspuns?
Da. "Dragă Wheeler, tu dă-mi poemele în proză, iar eu voi da războiul."
- E bine, domnule Kane. - Și mie îmi place. Trimite-o imediat!
Am venit să te văd în legătură cu campania asta a ta.
Campania ziarului Inquirer împotriva Public Transit Company.
Domnule Thatcher, știi ceva ce-am putea folosi împotriva lor?
- Ai rămas încă un băiat de colegiu! - Nu, domnule Thatcher.
Am fost exmatriculat din colegiu, din multe colegii, îți amintești?
Îmi amintesc. Charles...
Cred că trebuie să-ți reamintesc un fapt pe care se pare că l-ai uitat.
Că ești cel mai mare deținător de acțiuni la Public Transit Company!
Problema este că nu-ți dai seama că vorbești cu doi oameni.
Cu Charles Foster Kane,
deținător a 82.364 de acțiuni la Public Transit Preferred.
Vezi, am o oarecare idee despre holding-urile mele...
Sunt de acord cu dumneata, Charles Foster Kane e un ticălos.
Ziarul lui ar trebui închis, ar trebui format un comitet care să-l boicoteze.
Dacă poți forma un astfel de comitet, înscrie-mă și pe mine cu 1.000 de dolari!
Pe de altă parte, sunt directorul ziarului Inquirer!
În această calitate, dă-mi voie să-ți spun un mic secret.
Este și plăcerea mea
să văd că muncitorii onești ai acestei comunități
nu sunt jefuiți de o șleahtă de pirați descreierați ai banilor
doar pentru că...
n-au pe nimeni care să le apere interesele.
Am să-ți mai spun un mic secret, domnule Thatcher.
Cred că eu sunt omul care va face asta. Vezi, eu am și bani și proprietăți.
Dacă eu nu apăr interesele celor mai puțin privilegiați,
o va face altcineva.
- Poate cineva fără bani și proprietăți. - Da, da...
- Și asta ar fi foarte rău. - Ți-am revăzut astăzi situația financiară.
- Serios? - Spune-mi sincer, băiete...
Nu crezi că e mai degrabă neînțelept să continui această acțiune filantropică
cu Inquirer care te costă un milion de dolari pe an?
Ai dreptate. Am pierdut un milion de dolari anul trecut.
Mă aștept ca anul ăsta să pierd tot atât.
Mă aștept ca anul viitor să pierd încă un milion.
Știi ceva, domnule Thatcher? La o rată de pierderi de un milion pe an,
va trebui să închid ziarul acesta...
peste 60 de ani.
...iarna lui 1929.
"Cu tot respectul pentru ziarele menționate,"
"numitul Charles Foster Kane,"
"renunță, prin prezenta, la conducerea acestora"
"și a sindicatelor care aparțin de ele"
"și la toate celelalte proprietăți legate de ziare, tipografii și edituri,"
"și renunță la toate pretențiile cu privire la acestea."
- Ceea ce înseamnă că suntem faliți. - Da, fără bani gheață...
Bine, domnule Bernstein.
Am citit, domnule Thatcher. Dă-mi-o s-o semnez și să mergem acasă.
Ești prea în vârstă ca să-mi spui domnul Thatcher, Charles.
Ești prea în vârstă să ți se spună altfel.
Întotdeauna ai fost prea în vârstă.
"Luând în considerare toate acestea, Thatcher & Company este de acord"
"să-i plătească lui Charles Foster Kane, atâta timp cât trăiește..."
- Alocația mea... - "Veți continua să dețineți
"o mare parte din control asupra ziarelor voastre."
"O mare parte din control."
"Și vom continua să te consultăm."
Această recesiune e temporară.
Vei avea șansa, Charles, să mori mai bogat decât mine.
Sigur voi muri mai bogat decât m-am născut.
Nu vom pierde niciodată mai mult decât am câștigat.
Da, da, dar metodele voastre... Știi, Charles...
Tu n-ai investit niciodată, nimic. Doar ți-ai folosit banii ca să...
Ca să cumpăr.
Ca să cumpăr...
Mama ar fi trebuit să angajeze un bancher mai puțin demn de încredere.
Ei bine...
Mie întotdeauna mi s-a făcut rău de atâta bine.
Știi, domnule Bernstein,
dacă n-aș fi fost atât de bogat,
aș fi putut deveni un mare om.
Nu crezi că ești?
Cred că mă descurc destul de bine, având în vedere împrejurările.
Ce ți-ai fi dorit să fii?
Tot ce urăști dumneata.
Scuzați-mă, domnule... Ce-ați spus?
- E 4:30. Nu-i așa, Jennings? - Da, doamnă.
V-ați bucurat de un rar privilegiu, tinere.
- Ați găsit ceea ce căutați? - Nu.
- Nu sunteți Rosebud, nu-i așa? - Ce?
Rosebud. Iar numele dumitale e Jennings, nu-i așa?
La revedere tuturor. Mulțumesc pentru ajutorul prețios.
Cine e un om ocupat, eu? Eu sunt președintele Consiliului.
Am o mulțime de timp. Ce vrei să știi?
Ei bine, domnul Bernstein, credem că poate
dacă am afla ce înseamnă ultimele sale cuvinte, înainte să moară...
Acel "Rosebud"?
Poate vreo femeie...
Au fost o mulțime, în ultimele lui zile.
E greu de crezut ca domnul Kane să fi cunoscut pe cineva întâmplător,
iar apoi, 50 de ani mai târziu, pe patul de moarte...
Ești destul de tânăr domnule...
domnule Thompson.
Un om își poate aminti mai multe lucruri decât ai putea crede.
Eu, de exemplu...
Într-o zi a anului 1896, traversam fluviul Jersey cu feribotul...
Din celălalt sens venea un alt feribot...
Pe punte am văzut o fată care aștepta să coboare.
Avea o rochie albă și o umbrelă de soare tot albă.
Am văzut-o doar preț de o secundă.
Ea nici nu m-a observat,
dar cred că n-a trecut nici măcar o lună de atunci
în care să nu mă fi gândit la fata asta...
Cu cine altcineva ai mai vorbit?
- Am fost în Atlantic City. - Susie?
Mulțumesc.
Am sunat-o personal, a doua zi după moartea lui.
M-am gândit că cineva trebuie s-o facă.
Nici măcar n-a venit la telefon.
Mă duc s-o văd din nou, peste câteva zile.
Despre Rosebud, domnule Bernstein...
Dacă mi-ați putea spune orice vă amintiți despre domnul Kane...
În fond, ați fost cu el încă de la început.
Înainte de începuturi, tinere.
Iar acum sunt cu el după sfârșit...
Ai încercat să vorbești cu altcineva în afară de Suzie?
Nu, cu nimeni,
dar am răsfoit câteva pagini din jurnalul lui Walter Thatcher.
Omul acela a fost cel mai mare prost pe care l-am cunoscut.
A făcut o grămadă de bani.
Păi nu-i mare lucru să faci o grămadă de bani
dacă nu vrei să faci altceva
decât o grămadă bani.
Ia-l pe domnul Kane, de exemplu.
El nu bani își dorea.
Thatcher nu l-a înțeles niciodată. Uneori nici eu.
Știi cu cine ar trebui să vorbești? Cu domnul Leland.
A fost cel mai apropiat prieten al domnului Kane.
- Au fost colegi de școală. - La Harvard, nu?
Harvard, Yale, Princeton, Cornell, în Elveția...
A fost exmatriculat din multe colegii.
Domnul Leland n-avea niciodată, un sfanț.
Era dintr-o famile din acelea în care tatăl are 10 milioane
și într-o zi se împușcă și lasă în urmă numai datorii.
A fost împreună cu domnul Kane și cu mine
din prima zi în care domnul Kane a preluat Inquirer...
Uită-te bine la asta, Jedediah.
Va arăta foarte diferit în zilele următoare. Hai!
Nu sunt dormitoare în spelunca asta. E clădirea unui ziar.
Ești plătit ca să-ți dai cu părerea, domnule, sau ca să cari astea?
- Jedediah. - După dumneata, domnule Kane...
Scuzați-mă, domnule, dar eu...
Bine ați venit, domnule Kane!
Bine ați venit la Inquirer, domnule Kane!
Eu sunt Herbert Carter, redactorul șef.
Mulțumesc, domnule Carter, dar el este domnul Leland.
Îmi pare bine, domnule Leland!
Noul nostru critic dramatic.
Sper că n-am făcut vreo greșeală, Jedediah.
- Ești critic dramatic, nu? - Da, așa este.
- Pentru mine stau în picioare? - Pentru dumneavoastră?
O, domnule Kane...
Dacă stau în picioare?
- Îmi pare bine. - Încântat.
M-am gândit că ar fi un gest frumos.
- Spune-le să se așeze, te rog. - Noul director al ziarului...
Vă puteți întoarce la îndatoririle voastre, domnilor.
- Mulțumesc. - Nu vă cunosc planurile...
- Nici eu mi le cunosc! - Nu v-ați făcut niciun plan?
- De fapt, n-am niciun plan. - Nu?
Doar să conduc un ziar.
- Domnule Bernstein... - Da, domnule Kane.
Domnule Carter, acesta e domnul Bernstein.
Domnul Bernstein e managerul meu general.
Îmi pare bine, domnule Carter.
- Domnule Carter... - Îmi pare bine.
- Domnule Carter! - Da, domnule Bernstein...
- Domnule Carter! - Stein.
- Kane. - Domnule Carter, ăsta e biroul dumitale?
Micul meu sanctuar vă stă la dispoziție.
- Scuzați-mă... - Nu cred că înțeleg.
Domnule Carter, am de gând să locuiesc aici, în biroul dumitale,
atâta timp cât va fi nevoie.
- Să locuiți aici? - Exact, domnule Carter.
- Scuzați-mă... - Dar un ziar de dimineață...
Scuzați-mă...
- Practic avem închis 12 ore pe zi. - Scuzați-mă...
Ăsta e unul din lucrurile pe care va trebui să le schimbăm aici.
- Știrile vin timp de 24 de ore pe zi. - 24?
- Exact, domnule Carter. - Scuzați-mă...
- Domnule Kane, asta e imposibil!
Am desenat pe cartonul ăsta. Nu sunt bun ca desenator.
Sigur că nu ești. Ești critic dramatic, Leland.
- Tot mai mănânci? - Încă mi-e foame.
Uite articolul de pe prima pagină din The Chronicle.
E despre doamna Harry Silverstone din Brooklyn, care a dispărut.
Probabil a fost ucisă, este și o fotografie.
De ce nu scrie nimic despre asta în Inquirer?
- Fiindcă noi conducem un ziar...
- Jedediah! Sunt mort de foame. - ...nu o foaie de scandal!
- Așa e... - Domnule Carter!
În The Chronicle este un titlu pe trei coloane despre asta.
De ce în Inquirer nu avem un titlu pe trei coloane?
- Știrea nu e destul de importantă. - Domnule Carter...
Dacă titlul e destul de mare, face știrea suficient de importantă.
- Așa e! - Uciderea doamnei Harry Silverstone...
N-avem nicio dovadă că a fost ucisă, nici măcar că ar fi moartă.
Aici scrie că a dispărut. Vecinii au devenit suspicioși.
Menirea noastră nu e să scriem despre bârfele străzii.
Dacă ne-ar interesa chestiile astea, am putea umple două ziare pe zi.
Domnule Carter...
De acum încolo, astea vor fi lucrurile care ne vor interesa.
Vreau să trimiți pe cel mai bun om să vorbească cu domnul Silverstone.
Să-i spună domnului Silverstone că dacă n-o face pe soția sa,
doamna Silverstone, să apară imediat, Inquirer îl va aresta.
Să-i spună domnului Silverstone că e detectiv la...
- Central Office. - La Central Office.
Dacă domnul Silverstone devine bănuitor și cere să-i arate insigna,
omul dumitale să se arate indignat și să-l facă pe domnul Silverstone anarhist.
Tare, ca să audă și vecinii. Gata pentru cină, Jedediah?
Domnule Kane, nu cred că datoria unui ziar respectabil...
Îți mulțumesc, domnule Carter. La revedere.
Ziarul! Citiți ce s-a întâmplat!
Citiți în ediția de dimineață a ziarului The Chronicle
despre misterul dispariției doamnei din Brooklyn!
Citiți ediția The Chronicle de dimineață!
O să ieșim cu ziarul pe stradă curând, Charlie... În 10 minute.
Cu trei ore și 50 minute întârziere, dar am reușit.
- Ești obosit? - O zi grea.
- O zi pierdută. - Pierdută?!
Ați refăcut ziarul de patru ori în noaptea asta.
Am schimbat puțin prima pagină, domnule Bernstein. Dar nu-i de ajuns!
Mai trebuie să adaug ceva la ziarul ăsta, în afară de fotografii și aspect.
Trebuie să fac New York Inquirer la fel de important pentru New York
ca și gazul pentru iluminat.
- Ce ai de gând să faci, Charlie? - Declarația mea de principii.
Nu zâmbi, Jedediah...
Le-am scris pe toate aici. Toate principiile mele...
Nu faceți promisiuni pe care nu le puteți respecta, domnule Kane.
Pe acestea le voi respecta.
"Voi da oamenilor acestui oraș"
"un ziar care va relata știrile cu onestitate."
- "Voi..." - Două propoziții care încep cu "Voi".
Pentru ca oamenii se știe cine e responsabil.
În Inquirer, adevărul va fi spus repede, simplu și interesant.
Niciun interes personal nu va fi pus mai presus de adevăr.
"Voi face din acest ziar un campion care să lupte neobosit"
"pentru drepturile lor ca oameni și cetățeni."
"Semnează:"
"Charles Foster Kane."
- Pot să păstrez eu asta, Charlie? - Vreau să o tipăresc.
Solly!
- Da, domnule Kane? - Pune editorialul ăsta într-o casetă!
- Pe prima pagină. - În ziarul de azi?
Exact, Solly. Asta înseamnă că va trebui să-l refacem, nu-i așa?
- Da. - Du-te și spune-le!
- Bine. - Solly...
Când termini cu asta, aș vrea să mi-o înapoiezi.
Aș vrea să păstrez bucata asta de hârtie pentru mine.
Am o presimțire că ar putea deveni ceva foarte important într-o zi.
- Un document... - Sigur.
Ca Declarația de Independență sau Constituția...
Sau ca primul meu carnet de note de la școală.
Declarația mea de principii.
Voi da oamenilor acestui oraș un ziar care va relata știrile cu onestitate.
Voi face din acest ziar un campion care să lupte neobosit
pentru drepturile lor ca oameni și cetățeni.
Semnează: Charles Foster Kane.
Inquirer 26 000 de exemplare.
Știu că sunteți obosiți, domnilor, dar v-am adus aici cu un scop.
Cred că acest mic pelerinaj ne va prinde bine.
The Chronicle e un ziar bun.
The Chronicle e o idee bună pentru un ziar, având în vedere tirajul.
495 000 de exemplare.
Dar uitați-vă cine lucrează la The Chronicle, domnule Kane!
- Cu ei nu e greu să ai tiraj. - Așa e, domnule Berstein.
Știți cât le-a trebuit să adune o astfel de echipă?
- 20 de ani! - 20 de ani? Măi să fie...
Acum șase ani,
mă uitam la o fotografie cu cei mai mari ziariști din lume.
Mă simțeam ca un copil în fața vitrinei unui magazin de dulciuri.
În noaptea asta, șase ani mai târziu, am bomboana mea, am toate bomboanele!
Bine ați venit la Inquirer, domnilor!
Mai fă un exemplar din poza aia și trimite-l la The Chronicle!
Cred că veți fi fericiți cu toții să aflați că tirajul nostru din dimineața asta
a fost cel mai mare din New York: 684.000.
- 684.132. - Exact.
Sper că-mi veți ierta lipsa de politețe pentru că am să vă părăsesc un timp.
I-am promis odată medicului meu că am să plec când am să pot.
Acum îmi dau seama că nu pot.
Domnule Kane, dar dacă tot ați făcut o promisiune,
sunt o grămadă de tablouri și statui în Europa
pe care nu le-ați cumpărat încă.
Nu mă poți învinui pe mine, domnule Bernstein.
Ei fac statui de 2 000 de ani,
pe când eu cumpăr doar de cinci.
- Promiteți-mi, domnule Kane. - Îți promit, domnule Bernstein.
- Mulțumesc. - Domnule Bernstein?
Nu te aștepți să-mi țin toate promisiunile, nu-i așa?
Iar acum, domnilor,
vreau să fiți atenți cu toții! Vă rog...
O să declarăm război Spaniei, sau nu?
O, mamă, uite-le că vin... Împușcă-mă cât sunt fericit...
Am zis: "O să declarăm război Spaniei, sau nu?"
- Inquirer a făcut-o deja. - Anarhiști împopoțonați cu fețe lungi!
- Eu nu sunt împopoțonat. - Ba și dumneata ești!
Domnule Bernstein, uită-te la cravata asta!
- Hai să auzim cântecul despre Charlie! - Există un cântec despre Charlie?
Avem un cântec despre dumneavoastră, domnule Kane?
Dacă vrei să cumperi o pungă cu alune în orașul ăsta,
primești un cântec despre tine.
L-am mai văzut pe tipul ăsta. E bun.
Bună seara, domnule Kane.
- Există un om... - Există un om...
- Un singur om... - Un singur om...
Care pentru săraci, fii sigur, va face tot ce poate.
- Cine e? - Cine e?
- Acest fiu preferat? - Acest fiu preferat?
Care te atrage ca un magnet prin tot ceea ce face?
- Îi place să fumeze! - Îi place să fumeze!
- Îi plac glumele! - Ha, ha, ha, ha!
Și nu se va supăra deloc chiar de va ajunge falit!
- Bogat și faimos! - Bogat și faimos!
- Tot el e! - Tot el e!
Pun cinci dolari pariu că nu trăiești de nu știi cum îl cheamă!
- Și cum îl cheamă? - Și cum îl cheamă?
- E Charlie Kane! - E domnul Kane!
Nu-i place să-i spui "domnule", ci mai degrabă Charlie Kane!
- Nu-i așa că e frumos? Ce petrecere! - Da...
Ce te frământă?
- Cine-a zis că o fată trebuie sărutată? - Cine-a zis că o fată trebuie sărutată?
Și când întâlnește una, chiar asta face!
- Cine-a cumpărat mâncarea? - Cine-a cumpărat mâncarea?
- Cine-a cumpărat băutura? - Cine-a cumpărat băutura?
Cine crede că banii sunt făcuți să-i cheltuiești și tocmai asta face el?
- Nu este Joe? - Nu, nu, nu, nu!
Bernstein, oamenii ăștia care sunt acum la Inquirer
și care erau ieri la The Chronicle...
O, mamă, te rog... Adu-o aici...
- Ce? Blonda? - Nu, bruneta!
Unde ai învățat asta, Charlie?
Bernstein, oamenii ăștia care erau la The Chronicle,
nu erau la fel de devotați politicii de la The Chronicle
așa cum sunt acum politicii noastre?
Sigur, sunt exact ca toți ceilalți.
Au de lucru și lucrează!
Numai că sunt bucuroși să fie cu cel mai bun om din branșă.
Susținem aceleași lucruri ca și The Chronicle, Bernstein?
Evident că nu!
Ascultă, domnul Kane îi va face pe ziariștii ăștia să se schimbe
într-o săptămână!
Dar există o șansă, desigur, ca ei să-l schimbe pe domnul Kane.
Fără ca el să-și dea seama.
Domnule Leland! Am o telegramă de la domnul Kane!
Domnule Le... Domnule Leland!
- Am o telegramă de la domnul Kane. - Ce?
- Din Paris, Franța. - Ce?
- Din Paris, Franța. - Hai înăuntru...
Care te atrage ca un magnet prin tot ceea ce face...
A promis că nu va mai trimite... statui...
Uite, vrea să cumpere cel mai mare diamant din lume.
Domnule Leland, de ce nu te-ai dus în Europa, cu el? I-ar fi plăcut asta!
Am vrut ca Charlie să se simtă bine alături de mine...
Bernstein, nu sunt eu un nesuferit?
Nu sunt eu un ipocrit cu față de cal?
Nu sunt o guvernantă demodată de New England?
Ba da.
Dacă credeai că-ți voi spune altceva decât îți spune domnul Kane, te înșeli.
Bine, bine... Cel mai mare diamant din lume!
Nu știam că Charlie colecționează diamante.
Nu colecționează.
Colecționează pe cineva care colecționează diamante.
Oricum, nu mai colecționează doar statui...
Bine ați venit acasă, domnule Kane,
din partea celor 467 de angajați de la New York Inquirer!
Uite-l că vine!
Bine ați venit, domnule Kane!
- Știu, știu, am mustață... - Arată îngrozitor.
- Avem un redactor de știri mondene? - Aici, domnule Kane!
Domnișoara Townsend se ocupă de știrile mondene.
Domnișoară Townsend, acesta e domnul Charles Foster Kane.
Domnișoară Townsend...
Am lipsit cam mult. Nu știu cum se procedează.
Am un mic...
anunț monden. Aș vrea să-l tratezi ca pe oricare alt...
- ...anunț monden. - Domnule Kane...
Domnule Kane, în numele tuturor angajaților de la Inquirer...
Domnule Bernstein, vă mulțumesc foarte mult, tuturor...
Îmi pare rău...
Nu pot s-o primesc chiar acum. La revedere!
Hei, era extrem de grăbit...
- Hei! Fiți atenți ce avem aici! - Haideți la fereastră!
- Domnule Leland! Domnule Bernstein! - Da, domnișoară Townsend?
Anunțul... "Domnul și doamna Thomas Monroe Norton"
"anunță logodna fiicei lor, Emily Monroe Norton,"
"cu domnul Charles Foster Kane."
Haideți!
Emily Monroe Norton este nepoata președintelui SUA.
Nepoata președintelui?
Până să-și dea seama, va fi soția președintelui.
Lucrurile s-au schimbat, nu mai e nevoie să-ți spun.
Nu domnișoara Emily Norton era "Rosebud"...
Nu s-a terminat bine, nu-i așa?
Dar s-a terminat.
Apoi a fost Susie...
S-a terminat și asta.
Știi, domnule Thompson, mă tot gândesc...
Rosebud despre care încerci să afli ceva...
Da?
Poate că e ceva ce-a pierdut...
Domnul Kane a fost un om care a pierdut aproape tot ce-a avut.
Ar fi trebuit să vorbești cu Jed Leland.
Sigur, el și cu domnul Kane nu prea s-au mai înțeles,
dacă e să luăm doar războiul americano-spaniol.
Cred că domnul Leland avea dreptate. A fost războiul domnului Kane.
Noi n-am avut, de fapt, pentru ce să ne batem.
Crezi că dacă n-ar fi fost războiul acela al domnului Kane,
canalul Panama ar mai fi fost al nostru?
Aș fi vrut să știu ce credea domnul Leland...
De multe ori nu-mi spuneau nimic despre lucrurile astea.
Poate că a murit...
În caz că vă interesează,
să știți că e internat la Huntington Memorial Hospital, pe strada 180.
- Nu mai spune! Am crezut... - N-are cine știe ce, mi s-a spus...
- Doar... - Da?
Bătrânețea...
E singura boală, domnule Thompson, de care nu te aștepți să fii vindecat.
Îmi amintesc absolut totul, tinere. Ăsta e blestemul meu.
E unul din cele mai mari blesteme pe care oamenii le îndură: memoria.
I-am fost cel mai vechi prieten,
și cu cât îmi făceam mai multe griji pentru el,
cu atât se purta mai urât cu mine.
Nu că Charlie ar fi fost brutal. Doar făcea lucruri brutale.
Poate că n-am fost prietenul lui, dar dacă n-aș fi fost eu, n-ar fi fost niciunul.
Poate că am fost ceea ce voi numiți acum un fraier.
- Voiați să spuneți ceva de Rosebud. - Ai cumva o țigară bună de foi?
Am un medic tânăr care crede că ar trebui să mă las de fumat.
Nu, mă tem că nu. Îmi pare rău...
Am schimbat subiectul, nu? Ce bătrân nesuferit am devenit!
Ești reporter și vrei să știi ce cred eu despre Charlie Kane.
Ei bine...
Cred că avea un fel de măreție aparte, dar o păstra pentru el însuși.
Nu lăsa niciodată să se vadă ceva despre el. Și nici despre altceva.
Îți dădea doar de înțeles.
Avea o minte strălucită. Nu cred că mai era cineva care să cunoască atâtea.
Dar nu credea în nimic altceva în afară de Charlie Kane.
N-a fost niciodată convins de cineva în afară de Charlie Kane.
Bănuiesc că așa a și murit...
Asta trebuie să fi fost foarte neplăcut.
Desigur, mulți dintre noi murim fără a avea nicio convingere despre moarte,
dar măcar știm pentru ce trăim. Credem în ceva.
Ești foarte sigur că nu ai o țigară de foi?
- Îmi pare rău, domnule Leland. - Nu face nimic.
Domnule Leland, ce știți despre Rosebud?
Rosebud?
Da, ultimele lui cuvinte... Rosebud.
Da, am văzut în Inquirer.
Ei bine, eu n-am crezut niciodată nimic ce-am văzut în Inquirer.
Altceva? Îți pot spune despre Emily.
Am fost la o școală de dans cu Emily.
Eram foarte grațios.
- Vorbeam despre prima doamnă Kane. - Cum era?
Era ca toate fetele de la școala de dans. O fată foarte drăguță.
Foarte drăguță. Emilly era mai drăguță.
După primele două luni, ea și Charlie nu se prea întâlneau
decât la micul dejun.
A fost o căsnicie ca oricare alta.
- Ești frumoasă. - Nu se poate...
Ba da. Ești foarte, foarte frumoasă.
N-am mai fost niciodată la șase petreceri într-o noapte.
- N-am mai stat niciodată așa de târziu. - E o chestie de obișnuință.
- Ce-au să creadă servitorii? - Că ne simțim bine împreună. Nu-i așa?
De ce trebuie să te duci direct la ziar?
N-ar fi trebuit să te măriți niciodată cu un ziarist.
Sunt mai răi decât marinarii.
Pur și simplu te ador.
Charles, chiar și ziariștii trebuie să doarmă.
Îl sun pe domnul Bernstein să-mi amâne toate întâlnirile până după-amiază.
Cât e ceasul?
Nu știu. E târziu...
E devreme.
Charles...
Știi până la cât m-ai făcut să te aștept aseară
când ai zis că te duci la ziar pentru 10 minute?
Ce faci la ziar la miezul nopții?
Emilly... Draga mea...
Singura ta rivală este Inquirer.
Câteodată aș prefera o rivală în carne și oase.
O, Emilly, nu pierd chiar atât de mult timp la ziar.
Nu e vorba doar de timp, ci de ceea ce tipărești. Îl ataci pe președinte.
- Adică pe unchiul John. - Adică pe președintele Statelor Unite.
Tot unchiul John rămâne și tot un tâmpit bine intenționat
care lasă o bandă de escroci să conducă în locul lui.
- Scandalul ăsta al petrolului... - El este președintele, nu tu.
Asta e o greșeală pe care o vom corecta într-o zi.
Domnul Bernstein al tău i-a trimis lui Junior o atrocitate incredibilă, ieri.
Pur și simplu n-am putut să-l țin în camera copilului.
Domnul Bernstein poate să viziteze camera copilului din când în când.
Chiar trebuie?
Da...
- Zău, Charles, oamenii cred... - Ceea ce le spun eu să creadă!
A fost îndrăgostit vreodată de ea?
S-a căsătorit din dragoste.
Dragoste...
De asta a făcut totul.
De aceea a intrat în politică. Se pare că nu i-a fost de ajuns.
Voia să fie iubit de toți alegătorii.
Tot ce și-a dorit în viață a fost dragostea.
Asta e povestea lui Charlie. Cum a pierdut-o.
Vezi... El n-a avut cui să i-o dăruiască.
L-a iubit pe Charlie Kane, desigur.
Foarte mult.
Și pe mama sa. Cred că întotdeauna a iubit-o.
- Dar pe a doua soție? - Susan Alexander?
Știi ce zicea Charlie despre ea?
A doua zi după ce a cunoscut-o, mi-a povestit despre ea.
Zicea că este
un exemplu tipic de public american.
Nu se putea abține. Ea trebuie să fi ținut la el.
În prima noapte, după cum spunea Charlie,
pe ea o dureau îngrozitor dinții.
De ce râzi, tânără doamnă?
- Ce-i cu dumneata, tânără doamnă? - Mă dor dinții.
- Ce? - Am o durere de dinți!
Durere de dinți?
Vrei să spui că te dor dinții...
- Și ce-i distractiv în asta? - Dumneata ești distractiv, domnule.
- Ești murdar pe față. - Nu e murdărie, e noroi.
- Vrei puțină apă caldă? Stau aproape. - Chiar așa, tânără doamnă?
Ziceam că dacă vrei apă caldă,
ți-aș putea aduce puțină...
apă caldă...
Bine... Mulțumesc foarte mult.
Arăt mai bine acum?
- Pastilele astea nu-s bune de nimic. - Trebuie să uiți de durere.
Scuză-mă, dar proprietara vrea ca ușa să rămână deschisă
când am vizitatori bărbați.
Bine.
Te dor tare, nu?
- Da. - Hei! Ce-ar fi să mai râzi de mine?
- Ce? - Tot mai sunt caraghios.
- Știu, dar nu vrei să râd de dumneata. - Dar nu vreau nici să te doară dinții.
Uită-te la mine!
- Vezi? - Ce faci?
Îmi mișc amândouă urechile în același timp.
Așa, zâmbește...
Mi-au trebuit doi ani buni în cea mai bună școală de băieți, ca să învăț asta.
Tipul care m-a învățat e președintele Venezuelei acum.
Asta e!
- E o girafă? - Nu, nu e o girafă.
- Pun pariu că e. - Ce?
Ei bine, atunci e un elefant.
- Ar trebui să fie un cocoș. - Un cocoș!
Știi o grămadă de trucuri. Doar nu ești magician de profesie?
- Nu, nu sunt magician. - Glumesc doar.
Chiar nu știi cine sunt?
Mi-ai spus numele, domnule Kane, dar sunt teribil de neștiutoare.
Știi, cred că am auzit numele ăsta de un milion de ori.
Mă placi chiar dacă nu știi cine sunt?
Sigur. Ești un tip minunat.
Doamne, nu știu ce m-aș fi făcut fără dumneata.
Mă dureau dinții și nu cunosc multă lume.
Eu cunosc prea multă.
Cred că amândoi suntem singuri.
Vrei să știi ce voiam să fac înainte să-mi stric cele mai bune haine de duminică?
Pun pariu că nu sunt cele mai bune. Probabil mai ai multe altele.
Glumeam.
Eram în drum spre Western Manhattan Warehouse,
în căutarea copilăriei.
Mama a murit acum mult timp. I-au pus toate lucrurile într-o ladă, în Vest.
N-au găsit un alt loc unde să i le pună.
M-am gândit să trimit după ele. În noaptea asta voiam să arunc o privire.
Un fel de călătorie sentimentală.
- Eu conduc câteva ziare. Tu ce faci? - Eu?
- Câți ani ai spus că ai? - N-am spus.
Dacă ai fi spus, mi-aș fi amintit, nu te-aș mai fi întrebat.
- Câți ani? - Destui.
- Câți? - 22, în august.
Atunci ești matură. Cu ce te ocupi?
Lucrez la Seligman. Cânt muzica aia de doi bani.
- Și asta vrei să faci? - Nu, aș vrea să fiu cântăreață, cred.
- Asta e, nu știu... Mama ar fi vrut asta. - Și de ce n-ai ajuns cântăreață?
Mama se gândea mereu, îmi vorbea mereu despre o mare operă.
Imaginează-ți...
Numai că vocea mea nu e pentru așa ceva.
Dar știi cum sunt mamele...
Da.
- Ai un pian? - Un pian?
Da, este unul aici.
- Vrei să-mi cânți ceva? - Doar nu vrei să mă auzi cântând?
- Ba da, aș vrea. - Ei bine...
Să nu-mi spui că durerea de dinți te supără iar!
Nu, nu, a dispărut.
Bine.
Să mergem în salon...
Nu există decât un om care poate scăpa politica acestui stat
de dominația diabolică a lui Boss Jim Gettys.
Vorbesc despre Charles Foster Kane, luptătorul liberal,
prietenul muncitorilor, următorul guvernator al acestui stat,
cel care a intrat în această campanie...
...cu un singur scop:
pentru a demasca și face publică necinstea
și ticăloșia mașinațiunilor politice ale lui Boss Jim W. Gettys,
care se află acum la conducerea acestui stat.
Eu n-am făcut promisiuni electorale
fiindcă până acum câteva săptămâni nu speram că o să fiu ales.
Acum am mai mult decât o speranță.
Iar Jim Gettys...
Jim Gettys are mai puțin decât o șansă.
Fiecare previziune,
fiecare sondaj arată că voi fi ales.
Foarte bine.
Acum îmi pot permite să fac promisiuni.
Muncitorii... Muncitorii și copiii săraci
știu că voi depune toate eforturile ca să le apăr interesele.
Cetățenii onești, obișnuiți, știu că
am să fac tot ce-mi stă în putere pentru a-i proteja pe cei oropsiți,
pe cei prost plătiți și pe cei prost hrăniți.
Mamă?
- Tata e deja guvernator? - Nu încă, Junior.
Ei bine...
Aș face promisiuni acum
dacă n-aș deveni prea ocupat să mă străduiesc să le împlinesc.
Dar iată o promisiune pe care o fac
și pe care Boss Jim Gettys știe că am s-o țin.
Primul meu act oficial în calitate de guvernator al acestui stat
va fi să-l însărcinez pe procurorul general
să înceapă incriminarea, punerea sub acuzare
și condamnarea lui Boss Jim W. Gettys!
Dacă alegerile ar fi astăzi, ați avea 100.000 de voturi.
- Gettys nu poate nici visa la atât. - Tati.
- Bună, fiule. - Nu e speriat, e bolnav!
Este începutul sfârșitului pentru Jim Gettys, știu ce spun.
- Ți-a plăcut discursul? - Fiecare cuvânt.
- Bună, Emily. - Stați așa!
- Frumos discurs, domnule Kane. - Minunat. Minunat...
Chemi un taxi?
Am să-l trimit pe Junior acasă cu Oliver.
Noapte bună, tată.
La revedere, fiule.
Emilly...
De ce l-ai trimis pe Junior cu mașina? Ce faci cu taxiul?
Am o vizită de făcut împreună cu tine, Charles.
- Nu poate aștepta? - Nu, nu poate.
Despre ce e vorba, Emily?
Poate că nu e nimic, de fapt. Dar vreau să mă lămuresc.
- Unde te duci? - Pe 185 West 74th Street.
Dacă vrei, poți veni și tu.
Vin cu tine...
Nu credeam că ai înclinația asta pentru melodramă, Emily.
Poftiți, domnule Kane...
Charlie...
Charlie, m-a forțat să-i trimit soției tale scrisoarea aia.
Eu n-am vrut... Spune cele mai îngrozitoare...
Doamnă Kane...
Bănuiesc că nu ne va face cineva cunoștință nimeni.
Eu sunt Jim Gettys.
Da?
Eu am făcut-o pe
domnișoara Alexander să vă trimită biletul acela, doamnă Kane.
- La început n-a vrut, dar a făcut-o. - Charlie, lucrurile pe care mi le-a spus...
- M-a amenințat că... - Gettys!
N-am să mai să aștept până voi fi ales. Am să-ți rup gâtul acum!
Poate că ai s-o faci, poate că nu, domnule Kane.
Charles, faptul că vrei să-i rupi gâtul acestui om, explică acest bilet:
"Consecințe grave pentru domnul Kane,"
"pentru dumneavoastră și fiul dumneavoastră."
- El a vrut s-o facă să vină aici. - Ce înseamnă asta?
Eu sunt Susan Alexander. Știu ce gândiți, doamnă Kane...
Ce înseamnă biletul ăsta, domnișoară Alexander?
Ea nu știe nimic.
L-a trimis fiindcă i-am spus eu și nu era înțelept să n-o facă.
- Emily, acest gentelman... - Nu sunt un gentleman.
Soțul dumneavoastră încearcă să mă ia peste picior, spunându-mi așa.
Nici măcar nu știu ce înseamnă gentleman.
Vedeți, ceea ce înțeleg eu prin "gentleman"...
Dacă eu aș fi avut un ziar și nu mi-ar fi plăcut ce face cineva,
un politician, aș fi luptat cu el prin orice mijloace.
Nu l-aș fi arătat în haine de condamnat ca să-i vadă copiii fotografia în ziare!
- Ești un ticălos și un escroc... - Acum vorbim despre ce ești tu!
Doamnă Kane, mă lupt pentru viața mea, nu doar pentru cea de politician.
- Charlie, zicea că doar tu... - Asta am spus.
Îi dau o șansă, mai mult decât mi-a dat el mie.
Dacă până mâine nu anunță că e prea obosit ca să mai continue un an, doi,
luni dimineața, toate ziarele din acest stat, mai puțin al lui,
vor publica povestea asta.
Ce poveste?
Despre el și domnișoara Alexander, doamnă Kane.
- Nu-i nicio poveste! - Taci!
Am dovezi care vor arăta rău pe prima pagină. Vrei să le vezi, domnule Kane?
Mai bine s-ar retrage fără ca povestea să fie publicată.
Nu că mi-ar păsa de el, dar pentru mine e mai bine așa.
Și cum rămâne cu...?
Și pentru dumneavoastră, doamnă Kane.
Și cum rămâne cu mine?
Charlie, mi-a spus că numele meu va fi târât în noroi.
Că oriunde am să merg...
Se pare că nu-ți rămâne decât o decizie, Charles.
Nu poți lua decât o decizie, Charles.
Aș spune că a fost luată de alții pentru tine.
Nu se poate ca alegătorii din acest stat...
Nu mă interesează alegătorii, acum. Mă interesează fiul nostru.
- Charlie, dacă publică povestea asta... - N-o va face.
Noapte bună, domnule Gettys.
Vii, Charles?
Nu.
Rămân aici.
- Pot să mă lupt singur cu asta. - Charles...
Dacă nu asculți de rațiune, s-ar pute să fie prea târziu.
Prea târziu?
Pentru ce?
Pentru tine și pentru...
hoțul ăsta notoriu, să-mi luați dragostea oamenilor?
Charlie, ai alte lucruri la care să te gândești. Băiețelul tău...
Nu cred că-ți dorești să citească despre asta în ziare.
Un singur om de pe lumea asta poate hotărî ce să fac și ăsta sunt eu!
Ai hotărât deja ce-o să faci, Charles. Acum câtva timp.
Faci o prostie mai mare decât credeam, domnule Kane.
- Ție n-am nimic să-ți spun. - Ești terminat...
Cară-te! Dacă vrei să mă vezi, spune-i directorului închisorii să-mi scrie!
Dacă era altul în locul tău, ți-aș fi spus că asta este o lecție.
Dar tu ai nevoie de mai mult decât de o lecție!
- Și vei primi mai multe lecții. - Nu-ți face griji pentru mine, Gettys!
Nu-ți face griji pentru mine!
Eu sunt Charles Foster Kane!
Nu sunt un politician ticălos și escroc
care încearcă să scape de consecințele fărădelegilor sale!
Gettys!
Am să te trimit la Sing Sing!
La Sing Sing, Gettys!
- Aveți mașină, doamnă Kane? - Da, mulțumesc.
- Noapte bună. - Noapte bună.
Ziarele! Ediție specială!
Candidatul Kane prins în cuibul dragostei cu o cântăreață!
- Un ziar? - Nu, mulțumesc.
Cu o majoritate de un milion împotriva lui
și cu enoriașii bisericilor care au aflat din...
Mă tem că nu avem de ales.
Asta?
FRAUDĂ ÎN ALEGERI
Aia...
SEDIUL CAMPANIEI LUI KANE
Încă o dată, noapte bună...
- Aș putea face ceva...? - Nu, mulțumesc, domnule Bernstein.
Mai bine du-te acasă și te culcă...
Și dumneavoastră la fel...
Noapte bună, domnule Kane.
- Bună, Jedediah. - Sunt beat.
Ei bine,
dacă te-ai îmbătat ca să-mi vorbești despre...
domnișoara Alexander, nu te deranja.
Nu mă interesează.
Mi-am bătut joc de cauza sacră a reformei, nu-i așa?
Bine...
Dacă asta e calea pe care o vor, oamenii au ales.
E evident că oamenii îl preferă pe Jim Gettys și nu pe mine.
Vorbești despre oameni ca și cum ți-ar aparține.
Ca și cum ar fi ai tăi... Doamne!
Din câte îmi amintesc, vorbeai despre drepturile lor,
de parcă ai fi putut să le dai în dar libertatea
ca pe o recompensă pentru serviciile pe care le-au făcut.
- Jed. - Îți mai amintești de muncitori?
Și eu m-am îmbătat, Jedediah...
- Dar nu folosește la nimic. - Nu folosește la nimic.
Doar că tu nu te-ai îmbătat niciodată până acum.
- Ai scris o grămadă despre muncitori. - Du-te acasă...
S-au transformat în ceva care se cheamă organizație muncitorească.
N-o să-ți placă deloc chestia asta când ai să înțelegi că asta înseamnă
că muncitorii așteaptă ceva ca pe un drept al lor, nu ca pe un dar de la tine.
Când prețioșii tăi "oropsiți" se vor uni cu adevărat...
O, Doamne...
Își vor dori ceva mai mult decât ce le oferi tu și nu știu ce-ai să te faci.
Vei pleca pe o insulă pustie, poate, și vei domni peste maimuțe.
Eu nu mi-aș face atâtea griji, Jed.
Vor fi probabil și acolo câteva care să-mi spună când greșesc.
S-ar putea să nu fii mereu așa de norocos.
- Nu ești foarte beat. - Beat! Ce-ți pasă ție?!
Ție nu-ți pasă de nimeni în afară de tine.
I-ai convins pe oameni că-i iubești atât de mult,
încât s-ar cuveni să te iubească și ei.
Numai că doreai să te iubească în felul tău,
să joace așa cum vrei tu, după propriile tale reguli.
- Lasă-mă să lucrez la ziarul din Chicago! - Ce?
Spuneai că ai nevoie de un jurnalist, de un critic dramatic, acolo.
Eu sunt ăla.
Vreau să plec la Chicago.
Ești prea valoros aici.
- Nu mai am ce face aici. - Bine, poți pleca la Chicago.
Mulțumesc.
Cred că ar fi mai bine să mă îmbăt.
Te previn, Jedediah, n-o să-ți placă Chicago.
Vântul bate dinspre lac și probabil că n-ai auzit de Lobster Newburg...
Sâmbăta viitoare e-n regulă?
- Când spui tu. - Mulțumesc.
Un toast pentru dragoste, așa cum o înțeleg eu!
E felul pe care toată lumea îl știe:
amorul propriu.
Kane se căsătorește cu o cântăreață
Domnule Kane, eu sunt de la Inquirer!
- Ce-i asta, tinere? - Ați terminat-o cu politica?
Dacă am terminat cu politica? Aș spune că e invers!
- Vom deveni vedete de operă. - Cântați la Metropolitan, doamnă Kane?
Bineînțeles.
Charlie a zis că dacă nu, o să construiască un teatru pentru mine.
N-o să fie nevoie.
Kane constuiește un teatru de operă
Nu, nu, nu!
Fiecare să treacă la locul lui!
Domnul Leland face critica dramatică?
- Am ascuns-o printre ultimele știri. - Și știrile mondene.
- Dar critica muzicală? E gata? - E gata.
Domnul Mowan a scris un articol grozav.
- Entuziast? - Da, domnule.
- Natural... - Domnule Berstein...
- Domnule Kane... - Domnule Kane... Ce surpriză!
Avem două fotografii de publicat.
Articolul cu critica muzicală e pe prima pagină?
Dar mai trebuie să sosească unul, cel dramatic.
Critica dramatică?
Domnule Bernstein, acesta e domnul Leland, nu-i așa?
Da, domnule Kane, îl așteptăm.
- Unde e? - Acolo, domnule Kane.
Domnule Kane...
Domnul Leland și domnul Kane...
nu și-au mai vorbit de câțiva ani.
- Nu credeți că... - Nu-i nimic de crezut.
Scuzați-mă...
Închide ușa...
Nu s-a mai îmbătat niciodată până acum, domnule Kane.
Niciodată. Am fi auzit...
Ce scrie acolo?
În articol... Ce-a scris?
"Domnișoara Susan Alexander,
"o amatoare drăguță, dar lipsită de orice talent..."
"a deschis aseară stagiunea la Noua Operă din Chicago"
"interpretând..."
Încă nu pot pronunța numele acela, domnule Kane.
"De modul în care a cântat nu se ocupă acest departament, din fericire."
"Cât privește jocul scenic, este absolut imposibil să..."
Continuă...
- Continuă! - Doar atât a scris.
"Cât privește jocul scenic, e absolut imposibil să spui altceva decât că,"
"după opinia criticului, a fost mai mult decât mediocru".
Ai înțeles, domnule Berstein? După opinia criticului.
- Eu n-am văzut să scrie asta. - Nu scrie, domnule Bernstein, o spun eu.
- Domnule Kane, eu... - Adu-mi o mașină de scris...
Am să termin eu articolul domnului Leland.
Bună, Bernstein...
- Bună... - Bună, domnule Leland.
Unde e articolul meu, Bernstein? Trebuie să-l termin.
- Îl termină domnul Kane. - Charlie?
Charlie?
Charlie e acolo?
Cred că îl drege.
Știam eu că nu trebuie să fiu așa de direct...
Domnul Kane termină articolul în aceeași notă în care ai început.
Scrie un articol negativ, așa cum ai dorit să fie.
Cred că o să ți-l arate.
Bună, Jedediah...
Bună, Charlie.
Nu știam că vorbim unul cu celălalt.
Bineînțeles că vorbim, Jedediah.
Ești concediat.
Toată lumea știe povestea asta, domnule Leland, dar...
De ce-a făcut asta?
- Cum putea scrie o un articol negativ... - Nu-l cunoști pe Charlie.
Credea că dacă termină articolul, îmi demonstrează că e un om de onoare.
Mereu încerca să dovedească ceva.
Toată povestea cu Suzie care trebuia să devină o solistă de operă
a fost pentru că voia să dovedească ceva.
Știi care au fost titlurile din ziare a doua zi după alegeri?
Candidatul Kane prins în cuibul dragostei cu o "cântăreață"
Voia să scoată ghilimelele de la cântăreață. Hei, soră!
Acum cinci ani mi-a scris din locul ăla din Sud.
Cum îi spune? Shangri-la? El Dorado? Sloppy Joe's? Cum se cheamă?
Bine...
Xanadu... Știam.
Te-ai prins, nu-i așa? Nu mai sunt așa de abil.
Ei bine, nici măcar nu i-am răspuns la scrisoare.
Poate că trebuia s-o fac.
Cred că se simțea destul de singur acolo, în coloseumul ăla, toți anii ăștia.
Nu l-a mai terminat după ce ea l-a părăsit. Nu l-a terminat.
N-a terminat niciodată nimic, cu excepția articolului meu.
- Sigur, a construit palatul pentru ea. - Asta trebuie să însemne dragoste?
Nu știu, era dezamăgit de lume,
așa că și-a construit propria sa monarhie absolută.
Era ceva mai mare decât clădirea operei, în orice caz.
- Soră! - Da, domnule Leland.
Vin...
- Ai putea face ceva pentru mine? - Sigur.
Treci pe la tutungerie și trimite-mi câteva țigări de foi bune.
- Cu plăcere. - Mulțumesc.
Una e de ajuns.
Știi, când eram tânăr, trăiam cu impresia că asistentele sunt drăguțe.
Ei bine, n-a fost așa nici atunci, nici acum.
- Am să vă iau de braț. - Bine, bine...
- Să nu uiți de țigările alea! - N-am să uit.
Împachetează-le ca pe pasta de dinți, altfel le vor opri ei.
Știi doctorul ăla tânăr despre care ți-am vorbit...
Are el o idee. Vrea să mă țină în viață.
Mai bine povestiți-mi...
Orice vă vine în minte.
Despre dumneavoastră sau despre domnul Kane.
Nu cred că vrei să mă auzi spunând tot ce-mi vine în minte,
nici despre mine, nici despre Charlie Kane.
Știi, poate că n-ar fi trebuit să-i cânt nimic lui Charlie când l-am întâlnit.
Dar am cântat o mulțime de cântece după aceea.
Am cântat cu profesori plătiți cu 100 de dolari pe oră.
- Ei s-au ales cu banii, nu eu! - Dar cu ce v-ați ales?
Nu m-am ales cu nimic decât cu lecții de muzică.
S-a însurat cu dumneavoastră, nu?
Nu mi-a pomenit nimic de căsătorie până când
nu s-a scris în ziare despre noi și a pierdut alegerile,
iar femeia aceea a divorțat de el.
Îl interesa cu adevărat vocea mea.
De ce-a construit opera aia? Eu n-am vrut. Eu n-am vrut nimic!
A fost ideea lui.
Totul a fost ideea lui.
Cu excepția despărțirii de el.
Nu uitați...
Nu vă enervați, nu vă enervați... Vă rog...
Să încercăm din nou. Da capo!
Uitați-vă la mine, doamnă Kane...
Lăsați vocea să vă iasă, să lovească bolta palatină...
Diafragma...
Nu e bună tonalitatea.
Unii oameni pot cânta... Alții nu.
Imposibil. Imposibil!
Datoria dumitale nu e să-ți dai cu părerea despre talentul doamnei Kane!
Trebuie să-i cultivi vocea, signor Matiste. Nimic mai mult.
Te rog ia loc... Continuă lecțiile...
- Dar, domnule Kane. - Te rog...
Am să mă fac de râs în lumea muzicală. Oamenii vor crede...
Oamenii vor crede...? Te interesează ce vor crede oamenii?
Am să te luminez eu, signor Matiste. Sunt o autoritate în ce cred oamenii.
Ziarele, de exemplu...
Conduc mai multe ziare, de aici până la San Francisco.
E-n regulă, dragă...
Signor Matiste va asculta de glasul rațiunii.
- Cum aș putea să vă conving? - Nu poți!
E-n regulă, dragă, continuă...
Eram sigur că o să te conving.
Nu, nu, nu!
Ocupați-vă locurile! Fiecare, la locul lui!
Mi se pare de-a dreptul înfiorător.
Să nu-mi spui că e prietenul tău!
Un prieten nu scrie așa ceva!
Mă așteptam ca alte ziare să mă ponegrească.
Dar ca și Inquirer să facă asta, să-mi distrugă debutul!
- Intră! - Deschid eu...
Prieten! Eu n-am asemenea prieteni!
Dar, desigur, eu nu-s din înalta societate, ca tine!
- Eu n-am fost la școli înalte! - Acum ajunge, Susan...
- De la domnul Leland, domnule. - Jed Leland?
- A vrut să v-o înmânez personal. - Mulțumesc.
Ai primit ceva de la el?
Charlie!
Cât despre tine, ar trebui să te controlezi la cap!
Să-i trimiți o scrisoare în care să-i spui că e concediat
împreună cu un cec de 25 000 de dolari!
Ce fel de concediere e asta?
Nu i-ai trimis un cec de 25 000 de dolari, nu-i așa?
Ba da.
I-am trimis un cec de 25 000 de dolari.
Ce-i aia?
- Declarația de principii. - Ce?
Ce-i aia?
- O antichitate... - Ești foarte amuzant, nu-i așa?
Îți spun eu un lucru care nu e deloc amuzant: cântatul!
Am terminat cu asta! Nici nu mi-am dorit-o, în primul rând!
Vei continua să cânți, Susan.
N-am chef să faci din mine un caraghios!
N-ai chef să faci TU din tine un caraghios!
Dar eu? Eu sunt cea care trebuie să cânte!
Eu sunt cea care încasează critici batjocoritoare!
- De ce nu mă lași în pace? - Am motivele mele, Susan!
Se pare că tu nu le poți înțelege.
N-am să-ți mai spun încă o dată...
Vei continua să cânți.
Inquierer
Ovații la Washington pentru Susan Alexander
Inquierer
Susan Alexander deschide stagiunea Operei din San Francisco
Inquierer
Susan Alexander debutează la St. Louis
Inquierer
Opera din Detroit cu casa închisă pentru Susan Alexander
Inquierer
Susan Alexander face furori la New York
Cheamă-l pe doctorul Corey!
Susan...
O să-și revină complet într-o zi, două, domnule Kane.
Nu-mi pot da seama
cum a putut doamna Kane face o asemenea greșeală prostească.
Sedativul dat de dr. Wagner era într-o sticlă mai mare.
Eforturile pregătirii noului spectacol de operă
au surescitat-o și au amețit-o.
Da, da... Sunt sigur că asta a fost.
Ai ceva împotrivă să rămân cu ea?
Nu, deloc. Aș vrea să rămână și asistenta.
Noapte bună, domnule Kane.
Charlie...
N-am putut să te fac să înțelegi cum m-am simțit, Charlie.
Dar nu mai pot trece prin ce-am trecut și să cânt.
Nu știi cum e ca toți oamenii ăia...
Că publicul nu te dorește.
De aceea trebuie să te lupți cu ei.
Bine...
Nu va mai trebui să te lupți cu ei.
Ei au de pierdut.
Ce faci?
Puzzle?
- Charlie, cât e ceasul? - 11:30.
La New York.
Cât e ceasul la New York?
- 11:30. - Noaptea?
- Bulldog-ul a început să imprime. - Ca să vezi! Ura pentru Bulldog!
Doamne, 11:30... Spectacolele abia încep.
Oamenii se îndreaptă spre cluburile de noapte și restaurante.
Bineînțeles, noi suntem diferiți pentru că noi trăim într-un palat.
Tot timpul ai spus că ți-ar plăcea să locuiești într-un palat.
Ai putea să înnebunești în fundătura asta.
Nimeni cu cine să vorbești, nimeni cu cine să te distrezi...
Susan...
49.000 de acri de peisaje și statui și nimic altceva. Sunt singură!
Până ieri au fost aici aproape 50 din prieteni tăi.
Cred că dacă te uiți bine în aripa de vest,
mai găsești o duzină din ei care-și fac vacanța ori s-au stabilit aici.
Faci glume din orice...
Charlie, vreau să merg la New York. M-am săturat să fiu gazdă.
Vreau să mă distrez. Te rog, Charlie...
Charlie, te rog...
Casa noastră e aici, Susan.
Puțin îmi pasă de New York.
Ce faci?
Un lucru n-am să-l înțeleg, Susan...
De unde știi să-l faci dacă nu l-ai mai făcut?
Are mai mult sens decât să colecționezi statui.
S-ar putea să ai dreptate.
Uneori mă întreb...
asta a devenit un obicei.
Nu-i un obicei, fac asta pentru că-mi place.
Mă gândeam că am putea merge la un picnic mâine.
Invită-i pe toți să-și petreacă noaptea la Everglades.
"Invită-i pe toți"...
Dă-le ordin tuturor, vrei să spui, și obligă-i să doarmă în corturi!
Cine ar vrea să doarmă în cort când au propriile camere cu baie
în care știu că există tot ce le trebuie?
Mă gândeam că am putea merge la un picnic mâine, Susan.
Nu-mi oferi niciodată, nimic din ce-mi doresc cu adevărat.
Nu poate fi dragoste,
Căci nu există dragoste adevărată.
Știu că am jucat jocul acesta
Ca un fluture de noapte În flacăra albăstruie,
Că-n final am pierdut, ca de obicei.
Și-n toți acești ani
Inima mi se zbătea Într-un talmeș-balmeș de lacrimi.
Mă-ntreb ce poate fi...
Sigur, mi-ai dăruit multe lucruri, dar nu însemnau nimic pentru tine!
Ești într-un cort, dragă, nu ești acasă.
Te aud foarte bine și dacă vorbești pe un ton normal.
Care e diferența dintre a-mi dărui mie o brățară de aur și a-i da cuiva
100.000 de dolari pentru o statuie spartă la care nici nu te uiți?
Sunt doar niște bani. Nu înseamnă nimic!
Nu mi-ai dat niciodată ceva care să fie al tău, la care să ții!
- Susan, aș vrea să încetezi. - N-am să încetez!
- Acum! - Nu mi-ai dat în viața ta, nimic!
Ai încercat doar să mă cumperi dându-mi ceva nou.
Susan!
- Nu poate fi dragoste... - Nu poate fi dragoste...
Tot ce-am făcut am făcut pentru că te iubesc.
Tu nu mă iubești...
Tu vrei ca EU să te iubesc!
Sigur... "Eu sunt Charles Foster Kane."
"Orice-ți dorești, spune-mi doar, și va fi al tău!"
"Dar va trebui să mă iubești."
Să nu-mi spui că-ți pare rău...
Nu-mi pare rău.
Domnule Kane...
Doamna Kane dorește să vă vadă, domnule.
Marie i-a făcut bagajele încă de azi dimineață.
Spune-i lui Arnold că sunt gata, Marie! Spune-i că poate să-mi ducă bagajele!
Da, doamnă.
Ai înnebunit de tot?
Nu știi că oaspeții noștri vor afla cu toții de asta?
- Îți faci bagajele, trimiți după mașină! - Și că te părăsesc?
Sigur că vor auzi...
Nu-mi iau la revedere decât de la tine.
Dar nu mi-am imaginat niciodată că lumea n-ar ști.
Nu te las să pleci.
La revedere, Charlie.
Susan...
Te rog nu pleca.
Te rog, Susan...
De acum înainte, totul va fi exact așa cum vrei tu să fie.
Nu așa cum am crezut eu că vrei...
ci așa cum vrei tu.
Nu trebuie să pleci.
Nu poți să-mi faci una ca asta.
Înțeleg...
Despre tine e vorba aici...
Nicidecum despre mine.
Nu despre ce înseamnă asta pentru mine.
Nu pot să-ți fac una ca asta?
Ba da, pot.
Dacă n-ai auzit, am pierdut toți banii și au fost o grămadă.
Ultimii zece ani au fost grei pentru mulți.
Au fost duri pentru mine. Am pierdut toți banii.
- Mergi la Xanadu? - Luni, cu băieții de la birou.
Domnul Rawlston vrea să fotografiem totul.
- Ne ocupăm de o revistă de artă. - Da, știu...
Dacă ești deștept, ia legătura cu Raymond. E majordomul.
Ai putea afla multe de la el.
Știe unde absolut totul.
Știți, la fel ca altora, într-un fel îmi pare rău pentru domnul Kane.
Crezi că mie nu?
Ia te uite, s-a făcut dimineață deja.
Mai treci pe aici și spune-mi povestea vieții tale, într-o zi.
Rosebud?
Vă spun eu despre Rosebud...
Cât de mult valorează pentru dumneavoastră?
1 000 de dolari?
Bine.
Ei bine... Am să vă spun, domnule Thompson.
- Se purta ciudat câteodată, știați? - Nu, nu știam.
Da, făcea lucruri nebunești câteodată.
Am lucrat pentru el 11 ani,
am administrat tot ce-i aici. Așa că a trebuit să știu.
- Rosebud. - Da.
Așa cum vă spuneam, bătrânul se purta ciudat câteodată.
- Dar eu știam cum să-l iau. - Avea nevoie de multe?
Da... Dar eu știam cum să-l iau,
ca atunci când l-a părăsit soția.
Rosebud...
Înțeleg...
- Asta e tot ce știi despre Rosebud? - Da.
L-am auzit și altă dată spunând asta.
A spus doar...
"Rosebud."
Apoi a scăpat globul de sticlă care s-a spart pe podea.
N-a mai spus nimic după aceea și am știut că a murit.
Spunea tot felul de lucruri care n-aveau niciun înțeles.
Un tip sentimental, nu?
- Da și nu. - Chestia asta nu face 1 000 de dolari.
Îmi mai puteți pune întrebări, dacă vreți.
Plecăm la noapte...
De îndată ce terminăm cu fotografiatul.
Aveți tot timpul.
Trenul oprește la semnalul de la macaz, dar nu așteaptă prea mult.
Îmi amintesc că odată a așteptat toată ziua
fiindcă domnul Kane le-a cerut asta.
Mai bine plec.
Fotografiază chestia aia!
- Putem veni jos? - Da. Grăbiți-vă, noi plecăm.
Cât credeți că valorează toate astea, domnule Thompson?
Milioane.
- Dacă le vrea cineva. - Ei bine, măcar le-a adus în America.
- Ce-i asta? - Altă Venus...
25 000 de dolari.
O grămadă de bani pentru o damă fără cap.
- Băncile n-au noroc, nu? - Nu știu.
- Au să curețe tot. - N-a aruncat niciodată nimic.
"Bine ați venit acasă, domnule Kane,"
"din partea celor 467 de angajați de la New York Inquirer!"
O sobă, proprietatea doamnei Mary Kane, Little Salem, Colorado.
Valoarea: 2 dolari.
Ar trebui să luăm totul, și vechiturile, și arta.
Se vede că-i plăcea să colecționeze.
Totul și orice!
O cioară obișnuită...
- Hei, uitați-vă la puzzle-ul ăsta! - Avem o mulțime.
Un templu birmanez și trei plafoane spaniole pe hol.
O parte dintr-un castel scoțian... Trebuie despachetat.
Pune-le pe toate la un loc! Palatele, tablourile, jucăriile, totul!
Și ce să scriem?
- Charles Foster Kane? - Sau Rosebud?
Ce zici de asta, Jerry?
- Ce-i aia, Rosebud? - Asta a spus când a murit.
- Ai aflat ce înseamnă? - Nu, n-am aflat.
- Ce-ai aflat despre asta, Jerrry? - Nu prea multe.
Mai bine începem...
Ce-ai făcut tot timpul ăsta?
Am făcut puzzle-uri.
Dacă ai fi descoperit ce înseamnă Rosebud,
pun pariu că asta ar fi explicat totul.
Nu, eu nu cred.
Nu.
Domnul Kane a fost un om care a avut tot ce și-a dorit,
iar apoi a pierdut totul.
Poate că Rosebud era ceva ce n-a putut avea sau ceva ce-a pierdut.
Oricum, n-ar fi putut explica nimic.
Eu nu cred că există vreun cuvânt care poate explica o viață de om.
Nu, eu cred că Rosebud este doar o piesă dintr-un puzzle.
Piesa care lipsește.
Ei bine...
Hai să mergem!
O să pierdem trenul.
Aruncă vechitura aia în foc!
Rosebud
Trecerea oprită
SFÂRȘIT
Cei mai mulți dintre actorii principali din CETĂȚEANUL KANE
au debutat în acest film.
Mercury Theater se mândrește cu lucrul acesta.
Poate că sunt ceea ce voi numiți acum fraier.
Totul a fost ideea lui.
Cu excepția despărțirii de el.
I-am făcut bagajele.
I le-am făcut încă de acum o săptămână.
Câteodată aș prefera o rivală în carne și oase.
Dar tu ai nevoie de mai mult decât de o lecție!
Și vei primi mai multe lecții.
Cine e un om ocupat, eu?
Eu sunt președintele Consiliului. Am o mulțime de timp.
Ce vrei să știi?
Ei bine, domnul Bernstein, credem că poate...
dacă am afla ce înseamnă ultimele sale cuvinte, înainte să moară...
Un tip sentimental, nu?
Da și nu.
"Cred că ar fi distractiv să conduc un ziar."
Traducerea: Dappon (alfiaro@yahoo.com)